The best movies with RETAiL subs from BiO Only at www.HoundDawgs.org
Huomenta. –Huomenta. Hyvää viikonloppua.
Huomenta.
ME NELJÄ JA ISÄ HUIPULLA
Huomenta, lapset. –Huomenta.
Huomenta. –Huomenta.
Ole hyvä, päivän posti. Oikein mukavaa päivää.
Huomenta. Onpa hän kasvanut.
Huomenta, rouva. Tässä on päivän posti.
Muuttaa? Et ole tosissasi!
Tosi kamalaa, isä. –Päätös ei ole minun.
Tämä on katastrofi. Entä koulu ja ystävät? Elämämme katoaa!
Ellen lähde mukaan, menetän työpaikkani.
Se on toisella puolella maata. –Voihan sielläkin olla...
Entä minä ja Peter? –Avioerolapsetkin matkustavat.
Emme rupea sukkuloimaan edestakaisin.
Aloitin juuri koulun. Jatkuva vaihto on haitaksi lapselle.
Voin päätyä rikolliseksi tai kodittomaksi.
Rauhoitutaanpa nyt. Luulen... Minä...
Tiedän, että se on kamalaa. –Tule, Ole. Mennään huoneeseemme.
Seis, Mie! Varo Bodilia.
Etkö voi etsiä uutta firmaa? –Olet Tanskan paras kirjanpitäjä.
Niinkö?
Anna asiantuntijan näyttää. –Hakemukseeni tuli vastaus.
A/S Scandinavianilta. –Mahtavaa.
"Hyvä Isä. Luimme hakemuksesi suurella mielenkiinnolla."
"Meillä ei ole vapaita paikkoja." –Pahus.
Niin.
Kuusi. Hyvä, isä. Seitsemän.
Se sattuu. –Älä viitsi.
"Hyvä Isä. Kiitos hakemuksestasi. Kutsumme sinut..."
Ehkä teidän pitäisi vain uskoa, etten löydä uutta työtä.
No?
Voit saada sen työn. Sinulla on kokemusta.
Et ikinä luovuta. Olet nopea. Pärjäät tiimissä mutta myös yksin.
Et ikinä luovuta. –Sanoit sen jo.
Mitä kello on? –Vauhtia, isä! Pelasta perhe.
Ajattelitko laittaa housut, isä?
Onnea! –Kiitos, Søs.
Sait ilmaa renkaisiin, lyijytöntä superbensiiniä, uudet sytytystulpat.
Hänellä on tärkeä tapaaminen.
Kenen kanssa puhut, Anders–setä? –Kreivittären.
Häntä täytyy aina vähän suostutella.
Lähdetäänkö?
Hyvin sujui, kreivitär. Pannaan kypärä tähän.
Jessus! Onpa monta kerrosta.
Ei pidä pelätä korkeita paikkoja.
Mitä olinkaan sanomassa? Ai niin.
Älä nolaa itseäsi. Silloin kaikki sujuu.
Kiitos. –Yksi asia vielä.
Hyvä, Isä. Hyvä, Isä. Hyvä! Hyvä, Isä. Hyvä!
Kiitos, setä. Nyt ei mikään voi mennä mönkään.
Hei. –Niin?
Minulla on työhaastattelu Bruun & Andersenilla.
Se on 27. kerroksessa. Aivan huipulla.
Aivan ylimpänäkö? –Siellä huippu yleensä on.
Huomenta, Bente. –Huomenta, Louise.
Tämä herra on tulossa teille. –Tule mukaani.
Tuletko sinä? –Siis tulenko mukaan ylös?
Hissillä. –Hissillä?
Menen ylimpään kerrokseen.
Tämä työ sopii meille. –Katso tätä.
Et uskalla. –Uskallanpas.
Lopettakaa!
Upsis. –Pahuksen tenavat.
Makkarat saavat olla mustia, mutta eivät pikimustia.
Søs, oliko muuta ulos vietävää? –Voit viedä nämä.
Hei!
Eikö poikaystäväsi tule syömään? –En tiedä.
Hänellä on viikonloppuna triathlon, joten hän harjoittelee koko ajan.
Lähdetäänkö kannustamaan? –Kisa pidetään Norjassa.
Extreme–kisa, johon kuuluu vuorelta laskeutumista ja maastopyöräilyä.
Ehdimmekö ilmoittautua?
Mie, levitetään ensin liina. Peter!
Hei, kulta. –Hei.
Hei!
Emmakin lähtee Norjaan. –Harjoittelemme yhdessä.
Mukavaa. Hienoa.
Taidan tarvita laastarin.
Minä haen. –Kiva. Kiitos.
Ehkei ruhje ole paha. Pesen sen vain.
Emma on mahtava. Hän laskeutuu vuorelta hujauksessa.
Vai hujauksessa? Hienoa.
Melotteko kajakillakin? –Ei millään kajakilla.
Laskemme vauhdilla koskea alas. –Mahtavaa!
Ole? –Minun täytyy jatkaa matkaa.
Vau.
–Nähdään huomenna.
Hän on mahtava! –Eikö hän ole liian vanha sinulle?
Asutko yhdessä hänen kanssaan? –Asumme naapureina.
Kiva.
Kaikki on taidettu nyt käydä läpi.
Minun täytyy myöntää, että ennen kuin saimme hakemuksesi, –
meillä oli toinen jo melkein varma ehdokas tälle paikalle.
No mutta sitten...
Mutta keskustelumme jälkeen olen nyt täysin vakuuttunut siitä, –
että sinä olet oikea mies kirjanpidon päälliköksi.
Tuhannet kiitokset.
Maanantaina voit odottaa miellyttävää soittoa.
Olisi mukavaa, jos suostuisit nyt saman tien.
Tuhannet kiitokset. –Osasto kaipaa uutta päällikköä.
Onko kaikki hyvin? –Toki. Valo vain...
Saat luvan tottua siihen. Meillä on kaupungin paras näköala.
Tuolla näkyy Ruotsin siltakin. Ja katsopa alas.
Uskomaton näköala. –Niin.
Siihen ei koskaan kyllästy.
Pidän kovasti verhoista.
Tuhannet kiitokset. –Ei kestä. Hei.
Hei. –Hei.
Onko kaikki hyvin? –Toki. Olin vain eilen lenkillä.
Venyttelen. Lihakset ovat vähän jumissa.
Näytät siltä kuin pelkäisit... –Korkeita paikkojako? En!
Silloin tämä olisi aika outo... –Työpaikka.
No, minun täytyykin jatkaa. –Selvä.
Oli mukava tavata.
Anteeksi. Hei. –Hei hei.
Mitä? Onko meillä viiniä? Ja kukkia?
Pitäisikö ensin kysyä, saiko isä sen työn?
Tietenkin hän sai. Onhan kyse isästä.
Hän tulee!
Søs. Tule, Peter. Tuonne. Käy sinä tähän.
Onko valmista? –Minä tulen.
Ei!
Hyvä, isä! Hyvä, isä! Hyvä, isä!
Mitä? –Työpaikka on 27. kerroksessa.
Toimisto on ylimmässä kerroksessa. Siellä on maisemaikkunat.
Kuulostaa mahtavalta. –Ellei kärsi korkean paikan kammosta.
Saitko työn, mutta aiot kieltäytyä? –Etkö voi istua selkä ikkunaan päin?
Siellä on vain yksi paikka, jossa voisin istua.
Johtaja! Haluatko laskelmat sinne? –Kiitos, Marianne.
Se ei sovi johtajalle.
Elämäni on pilalla. Tuhlaan arvokkaan nuoruuteni peräkylässä.
Tule, Ole.
Teillä on sentään internet. Kun minä olin nuori, meillä oli vain toisemme.
Lapset!
Pää pystyyn, ystäväiset. Kaikki järjestyy.
Jospa vain korkean paikan kammoon olisi pillereitä.
Niinpä, Per. Kunpa olisikin.
Luulen, että Isää voi auttaa vain se, –
että hän tarttuu härkää sarvista.
Härkää sarvista?
Jos hänet saisi kohtaamaan pelkonsa, –
se ei enää tuntuisi vaaralliselta.
Emma soittaa. Minä vastaan. Haloo.
Isän siis pitäisi lähteä jonnekin, jossa on korkeita paikkoja?
Se voisi olla yrityksen väärti, Mie. –Lähdetään kaikki Peterin mukaan.
Norjassa on korkeita pakkoja. –Siellä voi laskeutua vuorta pitkin.
Isä voi tarttua härkää sarvista. –Toden totta, Per.
Tosi hyvä ajatus. Tilaan liput.
Ja te teette suunnitelman. Soitan isän työpaikalle.
Mitä tapahtuu? –Me tartutaan härkää sarvista!
Tännepäin.
Mahtavaa, että suostuit, isä. –Ei pidä luovuttaa.
Katsokaa!
Isä, katso! Alas on tosi pitkä matka!
Totta. –Kiitos. Jatketaan.
8383. Se on Søsin ja Peterin hytti.
Ole ja Mie. Te olette täällä. –Kiitos.
Ja Per... Ei, setä. Me olemme täällä. Per myös.
Tule, Per.
Miltä teillä näyttää? –Hyttimme on upea.
Anteeksi, pääsisinkö ohi? –Ilman muuta.
No mutta hei! Etkö olekin... –Toimistolta.
Hauskaa. –Onpa maailma pieni.
Louise. –Isä.
Olen Idan ja Emman äiti. Menemme Norjaan kannustamaan isosiskoa.
Hei, Emma. –Tässä on Peter, josta olen puhunut.
Hei. –Minä olen Peterin tyttöystävä Søs.
Minusta hän tuskin on puhunut.
Varo, Ole. –Nähdään myöhemmin.
Taidamme tavatakin tästä lähin usein.
Toivottavasti.
Hei. –Hei. Hei.
"Toivottavasti." Isäsi on vielä kiinnostava.
Kuuletko? –Unohda koko juttu, Ole.
Se ei toteudu ikinä. –Mitä?
Sanoin, että isäsi on vielä kiinnostava.
Varmaan siksi, että sepaluksesi on auki.
Isä sentään muisti housut.
Tule. Mennään syömään. –Menkää jo edeltä.
Niin...
Mennään hyttiin.
Hei. –Hei. Lähditte siis kannustamaan Peteriä.
Autamme myös isää parantumaan korkean paikan kammosta.
Vai niin.
Onko isäsi kärsinyt korkean paikan kammosta pitkään? –On.
Isäsi täytyy siis vain suostua, niin paikka on hänen?
Niin hänelle sanottiin. –Hienoa.
Toivotaan, että suunnitelma onnistuu, niin meistä tulee työtovereita.
Sanokaa vain, jos tarvitsette apua. –Kiitos.
Hei hei. –Nähdään.
Hän on kiva. Isän on saatava se työ. –Veit sanat suustani.
Otetaan katkarapuja.
Katso. Chilejä. –Maistetaanko?
Onpa vahvaa.
Olet ainoa tuttuni, joka ei pelkää mitään.
Edes sitä, että näyttää ääliöltä. –Ei pidä paikkaansa, Per.
Kaikki pelkäävät jotakin. Minä pelkään vanhenemista.
Älä sinä sitä sure. Niin minäkin.
Tule.
Mitä minulta puuttuu? –Neljä ykköstä.
Hei. Haluatko tervehtiä kapteenia? –Mielelläni.
Hänkin voi tervehtiä minua.
Isä? Menemme vähän kävelemään. –Selvä.
Olkaa varovaisia.
Nouse hetkeksi.
Sinä kaipaat halausta.
Huomaatko? Rentouta lihakset.
Noin. Nyt olet levollisempi. Käy istumaan ja rentoudu.
Eikö auttanutkin? –Auttoi.
Et vaikuta rennolta. Tiedätkö mitä?
Opin kerran hyvän kikan intialaisessa asuntovaunussa.
Hetkinen. Anteeksi, rouva.
Saanko lainata lusikkaanne? –Toki. Olkaa hyvä.
Nyt saat nähdä. Avaa suusi. –Miksi?
Suu auki nyt. Ei tässä käy kuinkaan.
Sinun täytyy vain rentoutua. Lupaan, että tämä auttaa.
Kas noin.
Hei.
Hei hei, Louise. –Oletko nyt rento?
Rentoudu. –Olen täysin rentona.
Haloo, haloo. Tässä puhuu kapteeni. Olemme perillä viidessä minuutissa.
Matkustajia pyydetään laittautumaan valmiiksi. Sinä myös, Søs.
Huomenta, kulta. Norjassa ollaan.
Kannammeko tavarat sisään? –Kiitos. Käyn sillä välin kaupassa.
Søs ja Peter asuvat tuolla, ja me muut olemme tässä.
Ei! Vau, onpa täällä...
Mahtava näköala.
Ihan kuin oltaisiin lomalla. –Juhlitaanko vähän?
Hei. –Hei.
Hei. –Minä asun tässä.
Asutko aivan vieressämme?
Hienoa. Onpa mukavaa.
Meidän täytyy purkaa tavarat. –Samoin.
Søs. –Mitä?
Onko Emma sinulle ongelma? –Miten niin?
Mukavaahan tämä on. Hän voisi yöpyä meidän mökissämme.
Mitä tarkoitat? –En tiedä.
Kärsin kai vain jetlagista. –Me tulimme laivalla.
Laivalagista sitten.
Isän pitää oppia pitämään korkeista paikoista.
Siksi aloitamme... Miksi kutsuitkaan sitä?
Mitä? Ai niin.
Altistushoidon. –Tismalleen!
Mitä se siis olikaan? –Se on sitä, että...
...altistuu pelolle turvallisessa ympäristössä.
Tismalleen, Per!
Siksi aloitamme huomenna kiipeilypuistosta.
Uskallatko mennä ylimmälle radalle? –Mitä luulet?
Sitten jatketaan tänne alas tuulitunneliin, –
jossa Isä voi kokeilla vapaata pudotusta.
Isälle tulee korkean paikan kammo jo pelkät sukat jalassa.
Miten hän pystyy selviämään tuosta?
Ei hätää. Valmistelen Isää henkisesti ennen nukkumaanmenoa.
Meidän on oltava tosi kilttejä, jotta hän saa itseluottamusta.
Täällä ollaan.
400 kruunua kääresyltystä. Hulluja nämä norjalaiset.
Kannoitko itse kaikki kassit, isä? Oletpa sinä vahva.
Kiitos, Mie. Kiltisti sanottu.
Tässä on aitoa norjalaista mesjuustoa.
Kun tätä katsoo, mieleen tulee: "Ihan ruskeaa. Heitetään pois."
Mutta tämän kuuluu olla tällaista. Maistakaa.
Uskallatko maistaa?
Isä!
Alas on vähintään kilometri. –Ei mitään hätää, isä.
Ehkä pitäisi pitää hänelle se mentolipuhe nyt saman tien.
Ei hätää.
Yritä kaivaa lapsuudestasi esiin muisto tilanteesta, –
jolloin tunsit olevasi turvassa ja iloinen.
Sulje silmät. –Selvä.
Olemme kesämökillä. Makaan rannalla.
Olen juuri ollut uimassa. Äiti ja isä loikoilevat ja lukevat.
Missä minä olen? Olin aina teidän kanssanne kesämökillä.
Et ole mukana. –Sinä käytitkin silloin silmälaseja.
Et varmaan näe minua. –Onko tämä muisto minun vai sinun?
Ehkä vain muistat väärin.
Minkä värinen pyyhe sinulla oli?
Katsotaanpa. Se taitaa olla valkoinen.
Se on minun. Minun pyyhkeeni oli valkoinen.
Sinulla oli se Adidaksen halpa. Se, jossa oli raitoja.
Yritä nyt tarttua siihen hyvään ja ihanaan muistoosi –
ja pane se pikku rasiaan, sulje rasia –
ja siirrä se alitajuntaasi.
Anna sille nimi. –Nimi?
Niin. Esimerkiksi:
Olen iloinen ja turvassa –rasia.
Kun sinua pelottaa, otat rasian esiin.
Kun avaat rasian, sinulla on turvallinen ja iloinen olo.
Niin.
Tässä, isä. Ota Bodil. Silloin sinulle ei voi sattua mitään.
Kiitos, Per–kulta.
Hyvää yötä. –Hyvää yötä.
Louise.
Varo. Minne matka? –Kukkuu.
Anteeksi. Huomaan, ettet ole yksin.
Tämä on vain Bodil Kjer. Ei tämä ole vakavaa.
Tein vain pikku kävelylenkin sateessa.
Sitten mieleeni tuli maanvyöry.
Maanvyöry? –Niistä kuulee niin paljon Norjassa.
Tajuatko, kuinka lähellä reunaa olemme? Voisimme...
Minä tässä vain hupsuttelen. Merimatkan vaikutusta.
Äiti? Tuletko sinä pian? –Minä tulen, kulta.
Minun täytyy... –Tuttua.
Nuku hyvin. –Nuku hyvin.
Hui, onpa liukasta. –Ole varovainen.
Voi ei.
Ei hätää, isä. Voi ei, Bodil.
Onko jokin hätänä, isä? –Ei. En vain saanut unta.
Haluatko lainata yölamppuani? –Kiitos, Per.
Mutta en tarvitse yölamppua.
Täällä on paljon mukavampaa. Tässä me miehet istumme.
Vietetään isän ja pojan omaa aikaa.
Kuunnellaan toisiamme ja jutellaan.
"Miten voit? Hyvin. Minäkin voin hyvin."
Hyvää yötä, isä. –Hyvää yötä, Per–kulta.
Onko ulkona nukkuminen osa hoitoasi?
Menen Peterin kanssa pyöräilemään.
Pystytkö? –Älä nyt sinäkin aloita.
Näytät muuten oikein hyvältä. –Älä höpsi.
Tosiaan.
Lupaathan keskeyttää, jos tämä käy liian rankaksi?
Keskeytän korkeintaan sinun paapomisesi takia.
Lähdetään.
Isää käy sääliksi. –Onneksi kammo ei ole periytynyt.
Sanot niin, koska sinulla on tämä. –Otanko sen pois?
Et uskalla. –Tietenkin uskallan.
Sitä ei saa ottaa pois. –Etkä sinä uskalla.
Mennäänkö seuraava rata ilman? –Selvä. Seuraava rata ilman.
Tulkaa perässäni.
Per, ole varovainen.
Muistakaa. Ei ole noloa pudota alas.
Noloa on vain makuulle jääminen.
Nytkö? –Jep.
Muista käyttää olen iloinen ja turvassa –rasiaasi.
Pelkään liikaa. –Se auttaa. Takaan sen.
On kesä. Makaan rannalla.
Ja minä kuolen. –Hyvin sujuu, isä.
Kiitos, pikku–Per. –Ai! Jalkani! Äiti!
Äidin pikku kulta! Voi ei! Putositko ylhäältä asti?
Kulta pieni. Tämähän on hengenvaarallista!
Hei. Tarvitsetteko apua? Voin tulla alas ja...
Ei hätää. Sinulla on valjaat. –Hyvä.
Miksi se on kädessäsi? –Missä muuallakaan?
Sen pitää olla kiinni köydessä. –Omani on siinä.
Ei! Me putoamme!
Hei. Tässä minä olen. Miten voin auttaa?
Setä!
Hei hei. –Mitä tapahtui?
Samantekevää. Tosiasia on, että täällä voi kuolla.
Oletko kunnossa? –Luullakseni.
Eihän sinulle käynyt kuinkaan? –Muista jalka.
Ai niin. Ai.
Olen aivan kannoillanne!
Hyvä, Søs. –Kipaistaanko mäen päällä?
Venyttely ja sauna tekevät kuulemma tosi hyvää.
Viimeinen mäen päällä on mammanpoika.
Saatan Søsin takaisin alas rannalle. –Selvä.
Sopii, jos kaipaat taukoa. –Jatka sinä.
Tule.
Onko tuo tuulitunneli?
Täällä voi onneksi pudota vain ylöspäin.
Louise! –He ovat kaikkialla.
Mainitsin, että harjoittelemme vapaata pudotusta.
Alkoiko hänenkin tehdä mieli?
Hän varmaan viihtyy minun seurassani.
Luuletko, että hän pitää sinusta? –Ei kai se mahdoton ajatus ole.
Ei, mutta hän ei tunne sinua. –Karismani viehättää häntä.
Olen myönteinen, miellyttävä ja itsevarma. –Hei.
Hauska nähdä sinun lentävän. –Odotapa vain.
Hän on hullu.
Tosi hyvä, Per!
Eikö tuossa varmasti käy kuinkaan? –Rauhoitu.
Tuo ohjaushuoneen mies katsoo, että kaikki sujuu kuten kuuluu.
Sinun vuorosi.
Muista, että ilma on ystäväsi. –Niin.
Hyvä, isä!
Hän pärjää. Suunnitelma toimii. –Hyvä, Isä.
Okei, minä kiinnitän hänen huomionsa, ja sinä sammutat koneen.
Äiti, emmekö voi... –Se työpaikka on minun! Ei hänen.
Valmista. –Selvä. Kiitos.
Anteeksi häiriö. Tuo työsi on vain niin jännittävää.
Et saa tulla sisään nyt. –Entä jos lupaan olla hiirenhiljaa?
Selvä. Mutta älä koske mihinkään.
En, en.
Isä on mahtava! Hän on ihan rauhallinen.
Ajatelkaa, jos meidän ei tarvitsekaan muuttaa.
Hei hei! –Mitä...?
Sammuta kone! Onpa sinulla paljon kiintoisia nappuloita.
Niin. Tässä on... –Tuleeko siitä mitään?
Tällä otetaan aikaa. –Sammuta kone.
Ei täällä ole mitään. –Keksi jotain.
Mitä nuo on? Kypäriä vai...?
Siinä ovat varusteet. Ei niissä ole mitään erityistä.
Jokin on vialla.
Ei, ei, ei!
Varo! –Täydellistä.
Isä! Mitä tapahtuu?
Voi ei.
Kunpa isästä ei tulisi smoothiea.
Isä! –Ei!
Auttakaa minut alas!
Hän katosi. –Tule.
Tehkää jotain! Isä lentää Kuuhun! –Kone sekosi.
Pysäyttäkää kone! –Mitä voin tehdä?
Olen kunnossa.
Ei ikinä enää.
Jotta tämä ei jäisi mieleesi huonona kokemuksena, –
on tärkeää, että yrität keskittyä myönteisiin puoliin.
Kohta yksi: Et kuollut. –Mutta läheltä piti.
Olin niin huolissani. Vai mitä, kulta? –Juu.
Äiti huusi: "Kunpa hän selviäisi. Pysäyttäkää. Tuo on hengen...
Asia meni jo perille. Pitäkää vähän parempaa huolta kiltistä isästänne.
Selviän kyllä monenlaisesta... Pikku hetki.
Isä?
Mitä minä sanoin? Hänen pelinsä on pelattu.
Isä nukahti.
Ehkä Emman äiti on oikeassa. Entä jos oikeasti käy hullusti?
Voidaan unohtaa vuorelta laskeutuminen ja maastopyöräily.
Kaikki sujui jo niin hyvin. –Mitä me nyt teemme?
Aikaa on vain pari päivää.
Näin kerran hauskan kaverin televisiossa.
Hänen nimensä oli Allah Hallemann, ja hänellä oli hyviä kikkoja.
Tarvitsen koekaniinin.
Rakastan suklaasuukkoja!
Haluatteko maistaa? –Ei kiitos.
Mieletöntä. Hän luulee tuota suklaasuukoksi.
Emme tienneet, että osaat hypnotisoida.
Kokeilin tätä ensi kerran.
Herätä hänet, ennen kuin hänestä tulee liian hapan.
Toivottavasti tämä toimii.
Miksi syön sitruunaa? –Setä hypnotisoi sinut.
Anteeksi. –Haen isän.
Tiesitkö, että söin kerran kastemadon?
En tiennyt.
Kun olin kolme ja minulta ommeltiin leuasta haava, en itkenyt lainkaan.
Hei! –Mieletön aika!
Katso, miten nopea hän oli. –Vau.
Mikä sinua vaivaa? Oletko mustasukkainen?
Mustasukkainenko? Älä viitsi. –Tunnut vähän kireältä.
Olet väärässä. Lähdetäänkö?
Kun kohta lasken kolmeen, –
et enää pelkää korkeita paikkoja.
Jatka, jatka. –Selvä.
Kaikki, mitä olet pelännyt, –
tuntuu nyt turvalliselta.
Jatka. –Mihin jäinkään? Ai niin.
Tunteesi ovat täysin hallinnassasi.
Sinä määräät omasta elämästäsi.
Yksi. Kaksi. Kolme.
Hei. –Hei.
Mitä sanoisit siitä, että nousisit tuolle jakkaralle?
Onnistuu.
Ja pöydälle. –Ei mitään ongelmaa.
Mahtavaa, isä. –Jopas.
Ulkona on tikapuut... –Selvä. Toivottavasti pitkät.
Minäpä menen...
Olet mahtava. –Me teimme sen.
Hän nousi noin vain pöydälle.
Pikku–Per. Noin vain pöydälle. Me paransimme hänet!
Hetkinen.
Kuulostaa isältä. –Voi ei.
Lapset!
Minä odotan. Päivää, Mikkelsen. Isä tässä.
Haluan sanoa itseni irti. Kuulit oikein.
Tiedän, mutta minulle on tarjottu toista työtä.
Heillä on kaupungin paras näköala. En voi lähteä mukaanne.
Isä!
Mukavaa muuttoa teille. Kuulemiin, Mikkelsen.
Et voi irtisanoutua, kun uusi työ ei ole vielä varma.
Pystyn tähän.
Joten pystyn myös työskentelemään 27. kerroksessa.
Hei. Missä Søs on? –Søs on...
Oletko siellä?
Hei. –Hei.
Aika.
Joka tapauksessa uskon, että voimme kiriä pari minuuttia.
Viisi minuuttia.
Ovatko jalat kipeät pyörälenkistä? –Ei tässä mitään.
Viisi minuuttia. –Joten...
Piipahdan tuolla.
Mene vain hänen mukaansa, Peter. –Miksi menisin?
Ei meidän tarvitse istua kylki kyljessä.
Tuskin Emma haluaisi. –Mene nyt vain hänen mukaansa.
Søs, hän meni vessaan.
Ehkä häneltä puuttuu vessapaperia.
Jatka vain. –Louise! Meistä tulee työtovereita!
Mitä? –Mitä tapahtuu?
Setä hypnotisoi isän. Isä parantui.
Mitä me nyt teemme?
Hypnoosin kanssa ei ole leikkimistä.
Minun setäni hyppäsi sillalta, kun hän luuli olevansa Lepakkomies.
Miten hypnoosi raukeaa?
Kaksi taputusta riittää, mutta on paras odottaa...
Luovuta. Näin lävitsesi. –Näitkö?
Taidat olla vähän ihastunut minuun.
Mutta minusta tulee esimiehesi, joten se ei käy.
Ei, ei, odota!
Isä? –Missä minä olen?
Tule. –Miten jouduin tänne ylös?
Tartu käteeni, Isä. –Ei.
Isä!
Niin. Niin. Hienoa.
No? –Saan pitää dyön.
Että mitä? –Hän saa pitää työn.
Hurraa. Muutamme siis sittenkin. –Mutta isä on sentään elossa.
Anteeksi. –Meillä on vielä pari päivää aikaa.
En halua enää. Haluan kotiin. Nyt kiitti.
Mitä? –Mitä hän sanoi?
Että nyt riitti. Hän haluaa kotiin. –Ihmisen pitää tietää rajansa.
Pahus!
Siinä te olette. Ajattelin, että... –Hei.
Tarvitsetko uudet paristot? –Ole, kysynkö minä?
Älä. Halusin vain kysyä, voimmeko tulla mukaanne huomenna?
Harjoittelemme laskeutumista. –Ole on siinä tosi hyvä.
Hän tykkää siitä. –Niin.
Kiipeily ja... –Isä luovutti.
Voimme siis tehdä jotain kivaa, ennen kuin pitää lähteä.
Hyvä ajatus. Minäkin tulen.
Mitä? –Mukavaa.
Hienoa. Mahtavaa. Harjoitellaan yhdessä laskeutumista.
Me yhdessä. –Lähdetään.
Ei kai minun pikkuveljenikin.
Kunpa en olisi keksinyt tätä Norjan juttua. Se vain pahensi asiaa.
Rauhoitu, Per. Syy ei ole sinun.
Kaikki on vain ollut oletettua hankalampaa.
Kaivos. Sinne en mene. En ainakaan ilman taskulamppua.
Peikonkieli.
Tehdään niin kuin silloin, kun yritetään lopettaa hikka.
Taidat muistella sitä kikkaa, jossa juodaan vettä pää alaspäin.
Ei, vaan säikäytetään isä, niin hän ei enää pelkää korkealla.
Olet nero, Per. –Olenko?
Sokkihoitoa. Potilas altistetaan pahimmalle painajaiselleen.
Potilas kokee selviävänsä. Toivottavasti.
Sokkihoitoa!
Aiotte siis valehdella isälle? –Niin. Mitä luulit?
Muuten hän ei säikähdä.
Isä siis luulee, että lähdette pikku vaellusretkelle.
Tämä on äärimmäinen keino, mutta jos muu ei auta...
Mitä isän oikeasti täytyy tehdä? –Katsoa maisemia täältä.
Oletteko tosissanne? –Tämä on viimeinen keinomme.
Pitäisikö meidän lähteä mukaan ja unohtaa koko laskeutuminen?
Ei, ei. Menkää vain Søsin kanssa. Muuten Isä ei lähde mukaan.
Hänestä on huono juttu, ellemme kannusta Peteriä.
Voin kantaa sen itse. –Anteeksi.
Luulin, että lähtisitte kaikki kiipeilemään.
Emme me kaikki.
Isä viedään Peikonkielelle. –Olkaa todella varovaisia.
Varsinkin te kaksi. –Juu. Ei tehdä mitään vaarallista.
Ei olisi mikään yllätys, jos heistä tulee tulennielijöitä –
tai punkyhtyeen jäseniä.
Unohda tuo. Lähdemme telttailemaan.
Emme kai me tästä laskeudu? –Nimenomaan tästä.
Näytän sinulle, miten toimitaan. Jos yhä uskallat.
Uskallan. Saatpa nähdä.
Ole!
Olemmeko oikealla polulla? –Missä he ovat?
Onko tämä sinulle niin tärkeää? Etkö voi vain etsiä jotain muuta?
Mitä te etsitte? –Hei!
Me etsimme...
Sitä vanhaa kaivosta. –Niin.
Se on kuuluisa sota–ajan kaivos.
Olette tulleet väärään suuntaan. –Se on vastakkaisella suunnalla.
Voi meitä hölmöjä. Kiitos. Minä monesti...
Sekoat asioissa. Samoin.
Varsinkin lasteni nimissä. Kun pitäisi sanoa Søs, sanonkin Loui...
Kun pitäisi kutsua pikku–Periä, sanonkin "hei, pikku–Loui..."
Hän varmaan ymmärsi jo. –Tuletteko mukaan kaivokselle?
Mennäänkö?
Ei. Lupasin näyttää Perille Norjan villiä luontoa.
Mukavaa reissua sinne alas. –Okei. Lähdemmekin tästä.
Tule. Tartu käteeni. –Kiitos. Ole varovainen, kulta.
Ruut ruut rullaa. Kello löi jo kaksitoista.
Luulen, että hän on kiinnostunut minusta.
Odotetaan täällä hetki ja mennään sitten heidän perässään.
Näytä nyt, mitä osaat. –Et kai sanonut Emmalle mitään?
Vain sen, että osaat laskeutua Australian tyyliin pää edellä.
Mitä? –Jotta hän näkee, miten taitava olet.
Et taida uskaltaa, kun Emma katsoo.
Selvä. –Mene. Minä kuvaan.
Peter, täältä minä tulen! –Mitä? Mitä sinä teet?
Søs, mitä sinä teet? –Søs! Odota!
Toisinpäin! Hitaasti, Søs.
Ole varovainen. –Ei!
Mitä sinä hölmöilet?
Anteeksi, halusin vain... –Oletko okei, Emma? Minä tulen.
Satutitko jalkasi? –Mitä tapahtui?
Minun täytyy päästä sairastuvalle.
Mitä tuo oli olevinaan? –Anteeksi, anteeksi.
Minähän sanoin, että näytän sinulle.
Täydellinen leiripaikka. –Niin.
Täytyy vain saada teltta pystyyn. –Se ei ole ongelma.
Siirrypä syrjään. Noin. Yksi, kaksi...
Ja sitten yksi, kaksi.
Noin!
Olipa ovelaa. –Niin. Mutta teltta on keskellä muurahaisten polkua.
Siirretään telttaa.
Käsittämätöntä, että Louise on yhä kiinnostunut minusta.
Hän on nähnyt minut vain noloissa tilanteissa.
Aina kun hän on lähellä, kaikki menee pieleen.
Joka tapauksessa on harmillista, ettei meistä tule työtovereita.
Setä, muistatko, kun tapasimme Louisen ja Idan ensimmäisen kerran?
Isäsi siis täytyy vain suostua, niin paikka on hänen?
Niin hänelle sanottiin. –Hienoa.
Ai! Jalkani!
Ja silloin kiipeilypuistossa. –Niin.
Idan avulla hän pelotteli isää.
Kun tuulitunnelissa kävi hullusti, Louise tuli ohjaushuoneesta.
Tehkää jotakin!
Hän pilaa isän mahdollisuudet, koska havittelee samaa paikkaa.
He eivät siis etsineetkään kaivosta.
He etsivät meitä. –Pidetään heitä silmällä.
Pitäisikö kertoa isälle? –Ei.
Hän voi silloin keksiä meidän suunnitelmamme.
Pärjään omin neuvoin.
Søs, laittaisitko Emmalle kupin teetä?
Kamomillaa, mustaa vai vihreää? –Mustaa, kiitos.
Voinko tehdä jotain muuta? –Keksejä, sipsejä tai pähkinöitä?
Ehkä ensin jotain tukevampaa.
Søs, katso tämä video, jossa törmäät Emmaan.
Näytät tosi tyhmältä. –Ei kiitos. Muistan muutenkin.
Metvurstia, makrillia vai... –Hän taitaa kaivata lepoa.
Lepoa! Tietenkin. Ilman muuta. Silloin on helpompi rentoutua.
Lepo on... –Ole, suu kiinni.
Ole! Voisitko tuoda puhelimeni?
Kiitos.
Että mitä?
Oliko se Søs? Varmasti tahallaan.
Etkö voi ottaa jotain lääkettä?
Kuulin, että jalka murtui. Mutta olet harjoitellut niin paljon.
Hyvä on, kulta. Pidä huolta itsestäsi. Hyvää yötä.
Mitä? Emman jalka murtui.
Isä. Jos Louise ei olisikaan sinusta kovin kiinnostunut, –
lupaatko, ettet ole kovin surullinen?
Mitä tarkoitat?
Per tarkoittaa sitä, että naiset voivat olla arvaamattomia.
He sanovat yhtä, mutta tarkoittavat toista.
Siinä ei ole mitään uutta. –Minun täytyy mennä pissalle.
Muista pysyä teltan lähellä.
Ei sittenkään. –Pelkäätkö pimeää?
Tulen mukaan lirauttamaan hyvänyönpissan. –Samoin.
Pienenä minäkin pelkäsin pimeää.
Mutta muistan, kuinka isäni sanoi minulle:
"Anders–setä..." –Kutsuiko isäsi sinua Anders–sedäksi?
Hän sanoi tietenkin vain Anders.
En olisi siitä niin varma. Joka tapauksessa hän sanoi:
"Jos pelkäät pimeää, sinun täytyy vain sanoa..."
"Täällä määrään minä."
Ja silloin pelko katosi. Kokeilepa, Per.
Täällä määrään minä.
Minua pelottaa vieläkin.
Sinun täytyy ehkä eläytyä enemmän.
Sano: "Täällä määrään minä!"
Katso, minne pissaat. –Olitko sinä siinä?
Tänne alleko? Kiitos.
44. Ole hyvä. –44. Se on onnennumeroni.
Harmillista, ettet voi osallistua. –Lakkaa puhumasta siitä.
Keskity kisaan. Onnea, Peter.
Onnea.
Peter ei ole listalla.
Tuossa. Hän tulee varmaan vasta tuntien päästä.
Se vanha kaivos ei ole kovin kaukana täältä.
Mennäänkö katsomaan? –Hyvä ajatus!
Tuntuu vähän sammalen hajua.
Tämä on kiva leikki.
Sinun vuorosi.
En taida haluta. –Älä viitsi.
Tämän takia me tulimme tänne asti.
Tarkoitus on, että ette miettisi muuttoa. Se on niin kurjaa.
Hyvä on sitten. –Hyvä.
Polku kaivokselle. Käynti omalla vastuulla.
Uskallammeko, vai haluatko kääntyä?
Haluatko sinä kääntyä?
Olisi tyhmää jättää kaivos näkemättä, –
mutta et taida uskaltaa, kun Emma ei ole täällä.
Olet täysin turvassa. Mitään ikävää ei satu.
Tässä on vain nurmikkoa.
Noin. –Missä olemme?
Kohta saat nähdä. Keskity haistelemaan ja kuuntelemaan.
Äiti, odota minua! –Kuulen jotakin.
Entä jos se on Louise? –Louise?
Jos odotat tässä hetken, haemme jotakin maistettavaa.
Mitä? –Se on yllätys.
Et saa ottaa sidettä pois. Muuten koko yllätys on pilalla.
En ota.
Varoitus. Käynti kaivokseen omalla vastuulla.
Naiset ensin.
Vau! Mieletöntä!
Tuletteko pian?
Katso. Tuolta pääsee sisään.
Jopas.
Oletteko siellä?
Näetkö jotakin, Per? –En yhtään mitään.
Kuulimme varmaan väärin. –Palataan takaisin isän luo.
Haloo! Oletteko siellä?
Vau!
Hei, mitä tuolla on?
Pitäisikö minun löytää teidät? Kukkuu!
Katso. –Tuskin tuolla on mitään.
Siellä voi olla salainen aarre. Tule.
Sanokaa jotakin. Kukkuu!
Minä tässä vain. –Louise!
Älä riisu sidettä. –Isä! Varo! Hän on vaarallinen.
Mitä hän tarkoittaa? –Ei mitään. Tule.
Mieletöntä.
Tässä. Tartu käteeni. –Ida, oletko sinäkin täällä?
Mitä täällä tapahtuu? Minne menemme?
Emme pääse eteenpäin.
Voi ei, täällä on vettä.
Mitä tapahtuu? –Mitä tuo oli?
Mitä tapahtuu?
Pahus!
Oletteko järjiltänne? Olisin voinut kuolla.
Olisit voinut selvitä. Louise yrittää estää sinua saamasta sitä työtä.
Louise pelasti juuri henkeni.
Hänen takiaan et saa työpaikkaasi.
Minun paikkaani. Olin odottanut sitä, mutta hän nappasi sen nenäni edestä.
Ei tuolla lailla käyttäydytä. –Totta, äiti.
Tämä ei siirry.
Isänne ei olisi missään tapauksessa parantunut korkean paikan kammosta.
Se tulee aina olemaan osa sinua. Mennään.
Kiitos avusta. –Hän yritti huijata meitä.
Ehkä hän on oikeassa. Ehkä suunnitelmamme oli älytön.
Miten maailman paras isä voi olla noin typerä?
Haloo. Hei, Mie.
Onko jokin hullusti? Vanhassa kaivoksessako? Mitä teette siellä?
Halusimme vain tulla katsomaan, mutta yhtäkkiä katto romahti.
Olemme jumissa täällä, ja tänne valuu vettä.
Auta meidät ulos. –Käske hänen pitää kiirettä.
Pidä kiirettä. –Mie, kuuntele isääsi.
Me autamme teitä. Me tulemme. Tärkeintä on pysyä rauhallisena.
Selvä. Hyvä. Mitä me teemme? He ovat jumissa kaivoksessa!
Soitetaan apua. –Meidän on päästävä alas.
Anna se minulle. –Ei!
Ei! Mikä on nopein reitti? Mennään oikotietä. On päästävä alas.
Mennään tästä alas. –Ei, ei, ei! Ei onnistu!
Tehkää kuten tuulitunnelissa! –Minä yritän.
Tarttukaa selkäreppuun!
Pitäkää kiinni!
Olet nero, Per! –Mikä on nero?
Sellainen kuin me, Per.
Sanokaa, mitä sanotte, mutta Norja on sitten kaunis maa.
Niin on. –Ehkä, mutta meillä on silti kiire.
Nyt laskeudutaan! Varokaa! –Laskeudutaan! Teltan alle.
Me selvisimme. Tehkää nuotio, minä keitän kahvit.
Ei ole selvitty, ennen kuin Ole ja Mie on löydetty. Mennään!
Mitä tapahtuu? –Triathlon alkaa tästä.
Seurataan pyöräilijöitä, niin päästään kaivokselle, Per.
Missä isä on? –Tule.
Tämä on minulle liian iso. Menkää vain. Otan teidät kiinni.
Oletko varma, Per? –Olen. Menkää Olen ja Mien luo.
Kaikki on minun syytäni.
Et sinä sulkenut heitä kaivokseen.
Miksi luulet Olen ja Mien koko ajan kokeilevan rajojaan?
He eivät halua olla pelkureita kuten isänsä.
Pötypuhetta!
Peter on numero 44. –Tiedän.
Hän on tuolla! Peter!
Pois tieltä. –Tuossahan on isä.
Pois tieltä. –Setä?
Per! Mitä on tekeillä?
Luuletko, että he ehtivät? –Miksi edes tulimme tänne?
Yritimme olla nokkelia. –Jep. Ei ollut kovin nokkelaa.
Varo, Anders–setä! –Varon kyllä.
Apua! Apua! Apua!
Hyvää ruokahalua!
Mitä he nyt puuhaavat? Tule, Ida.
En pysty tähän. –Aivan helppoa.
Näytän sinulle, miten toimitaan. –Selvä.
Mitä?
Pidä kiinni, setä! –Pidän, pidän.
Olemmeko alhaalla?
Olisi pitänyt muistaa hanskat. –Ja puhtaat alushousut.
Entä nyt? –Koskenlaskua! Se on hauskaa.
Okei. Ai!
Älä mene. –Voi ei. Entä nyt?
Tuo on hyvä.
Hei! Ette saa ottaa venettä. Tulkaa takaisin!
Tämä on hätätilanne. Lapset hukkuvat kohta.
Varo kielekettä. Vasemmalle. Toivottavasti Per pärjää.
Hän on tuolla.
Onko tilaa matruusille? –Aina, Per.
Hyvin sujui, Per. –Näitkö, äiti?
Eikö ollutkin mahtavaa? –Hurjaa.
Nyt täytyy vain pelastaa Ole ja Mie. –Mikä tuo kummallinen ääni on?
Nyt mennään!
Pidä kiinni, Per!
Nyt mennään!
Per, pidä kiinni!
Menemme takaperin.
Selvisimme. –Me teimme sen! Hyvä, Per!
Olet hölmö. –Tiedän.
Mutta pyysin anteeksi.
Ei, vaan olet hölmö, kun luulet, että Peter pitää enemmän minusta.
Kun harjoittelemme, hän puhuu vain sinusta.
Siitä, miten ihana sinä olet. Se on tosi ärsyttävää.
Anteeksi, että olen ollut sellainen ääliö.
Luuletko, että hän pitää minusta yhä? –Totta kai. Ole vain oma itsesi.
Se on välillä vaikeaa. –Yritä.
Mie on soittanut kahdeksan kertaa. Kunpa ei olisi sattunut mitään.
Noin. Nyt Søs tietää myös.
Ei! –Voi ei. Ei, ei, ei!
Ei ole totta.
Maali on tuolla. –Olemme siis lähellä kaivosta.
Okei, joki menee tuossa. Sen täytyy olla tuolla.
Joki haarautuu.
Sillan alle! –Tule!
Rantaudutaan tässä.
Meidän on mentävä tuonnepäin. –Pääsetkö, Per? Tule!
Eikö voida vain palata takaisin? –Emme voi...
Mitä teette täällä metsässä? –Emma.
Viekää meidät vanhalle kaivokselle nyt heti.
Ajattele, jos olisi melottu tuosta alas.
Ei ole aikaa jutustella. Täytyy jatkaa eteenpäin.
Mennään perässä. tule!
Anteeksi, että kiusasin sinua niin paljon Emmasta.
Ajattelin liikaa itseäni. –Yhdentekevää.
Olet joka tapauksessa maailman parhain sisko.
Ole! Mie! Huhuu! –Tulossa ollaan.
Entä nyt? –Ei ole aikaa etsiä yhdessä.
Meidän täytyy jakautua ja huudella, kunnes löydämme heidät.
Per, mene tuonne. Minä menen tännepäin.
Minä menen tänne.
Ole! Mie! Missä olette?
Pahus!
Täällä määrään minä.
Täällä määrään minä! Sillä lailla.
Ole! Mie! Missä olette?
Per!
Haloo! Olemme täällä! –Per! Apua!
Olemme täällä! –Isä! Setä! He ovat täällä!
Kivi siirtyy.
Kaikin voimin.
Kivi siirtyy. Varo, Per!
Tule tähän, kulta. –Tule.
Anteeksi, isä. –Sinun vuorosi.
Olette hengissä. Se on tärkeintä.
Mahtavaa, että tulitte. –Pikku–Per!
Sinä löysit heidät!
Tule tähän. –Voi, Per.
Isä! –Hei!
Oletteko kunnossa? –Kaikki on hyvin.
En pysty. –Kuljit siitä jo kerran.
Tästäkö? –Äsken et pelännyt.
Koska ajattelit Olea ja Mieä. –Muista, mistä kaikesta selvisit.
Sinä pystyt! –Selvä. Minä yritän.
Sinä pystyt. Mene, isä. Älä katso alas.
Sinä pystyt, isä. –Jatka, Isä.
On lämmintä. Olen rannalla.
Vau. Olit oikeassa, Anders–setä. Olit mukana kesämökillä.
Sitähän minäkin. –Sinulla on tosi hupsut uimahousut.
Niissä on Suursmurffin kuvia!
Isä, varo! Pidä kiinni! –Pidä kiinni köydestä!
Tartu härkää sarvista, isä!
Nouse ylös! –Eikö tuo mies ikinä luovuta?
Ehkä sinun pitäisi luovuttaa. –Mitä minusta silloin ajateltaisiin?
Louisella ei rohkeus riittänyt. Hänellä ei rohkeus riitä.
Äiti!
Hyvä, isä!
–Hyvä.
Saan sinusta kiinni. –Sinä selvisit, isä!
Hyvä! –Mahtavaa, isä!
Hyvät naiset ja herrat. Hienolle kolmannelle sijalle ylsi...
Oma Gudrunimme. Aplodit hänelle.
Toiselle sijalle tuli Peter Tanskasta, numero 44.
Hyvä, Peter. Tunnen hänet. –Peter! Peter! Peter!
Ole, Mie lähetti minulle videon, jossa laskeudut etuperin vuorelta.
Opettaisitko sen minulle jonain päivänä?
Voidaanhan me jonain päivänä kokeilla.
Hyvä!
Kisan ulkopuolelta pieni tanskalaisryhmä –
oli kaikkia osallistujia nopeampi. Tulisitteko tänne?
Tiedätkö, että olet suloinen? –Vain suloinenko?
Olet loistotyttö.
Nämä ovat sinulle, Louise. –Tässä, Ole.
Ole hyvä, nuori nainen. Pysykää paikoillanne. Otetaan kuva.
Muikku! –Muikku!
Huomenta, Bente. –Huomenta, Isä.
Onneksi olkoon. –Kiitos, Louise. Jaha...
Kuten näet, on siitä etuakin, ettei ole päällikkö.
Taitaakin olla lounasaika.
Täällä määrään minä.
Suomennos: Arja Sundelin Scandinavian Text Service 2017